Hvis du spørger mig, om jeg tror på Gud, -
- så tilgiv mig, hvis jeg svarer: "Tror Gud på mig?"
Dimski?
Garbov? Limnit?
Vogel?
Tarnow?
Davidowski?
Paskett?
Derndel? Derndel?
Dimpel?
Garnowitz?
Så er der mad!
- Så er der mad. - Jeg kommer nu.
Det trækker op til storm.
Ikke at nogen hører efter, men nu er de advaret.
K[RLIGHEDENS UBRYDELIGE BÅND
Det østlige Quebec
POLITIET I SALVADOR LEDER EFTER DUARTES DATTER
- Hej, mor. - Hov hov, du glemte noget.
- Godmorgen. - Godmorgen, skat.
Har du set din far her til morgen?
Han tog ind til byen. Han havde jo en frokostaftale på universitetet.
Det har han ikke fortalt mig.
Gad vide, hvilken slesk lille studine den gamle buk nu boller.
- Lad nu være, mor. - Undskyld, Benjamin.
Du er altid i klemme mellem den skøre kælling og den skruppelløse.
Det må du undskylde.
Hvad?
Hvor ser du godt ud.
- Gør jeg? - Faktisk så...
- Hvad er særligt flot ved mig i dag? - Jeg kan ikke bestemme mig.
- Din skarpe tunge. - Godt reddet.
Du godeste.
Det er Jakob. Min Jakob.
Han har svaret på mit brev.
"Ja, Melanie. Den Jakob Bronski, du læste om, er den, du tror.
Jeg er ´din Jakob´.
Til min egen overraskelse lever jeg stadig. [ldre end den mand, du kendte.
Jeg kan ikke forestille mig aldrig at se min lille amerikanske pige igen."
Jakob! Hun er amerikaner. Fra et sted, der hedder Cleveland.
- Og har amerikaneren et navn? - Melanie Lansing.
Goddag, Melanie. Jeg er Jakob Bronski fra...
alt for mange steder.
Jeg håber, vi begge lever en uge til, så du kan lære mig rigtig amerikansk.
Hun må jo ikke køre bil. Ikke når hun har taget sine piller.
Pas lige på! Det er antikt.
Løfter du det, eller hvad? Er du en svækling?
- Er det højt nok? - Ja, det var bedre.
Det går fint.
Sådan.
- Alt i orden? - Selvfølgelig.
Vi kan holde en pause. Vi har ikke travlt.
Det er fint her.
Mor elsker den plet dernede. Hun vil gerne fejre Jakobs første aften her.
Fint nok.
- Hvor længe bliver han? - Jeg ved ikke mere, end du gør.
Typisk. Hun har ikke set ham siden barnsben, udveksler et par breve -
- og inviterer så en fremmed ind i vores hjem.
Han kan jo have alle mulige helbredsproblemer. Også psykiske.
Han har det vist fint. Og han er ikke en fremmed.
35 år i en gulaglejr? Han er en fremmed.
Det er godt for hende. Doktor Levin sagde...
Kom ikke her med doktor Levin og alle hans gode hensigter.
Jeg hader gode hensigter.
VELKOMMEN JAKOB
- Jakob... - Melanie!
Du er jo virkelig tårnhøj! Jeg tænkte, jeg måske huskede forkert.
- Hvad er der sket med din hånd? - Det er lang tid siden nu.
Det er ikke noget. Straffen for at stjæle frugt.
- Skræmmer det dig? - Nej.
Det er så længe siden.
Jeg har en gave med til dig.
Christopher?
Melanie.
Goddag, Melanie. Jeg ville til enhver tid have genkendt dig.
Hvad laver du her?
Jeg hørte, at Jakob Bronski, Gulaglejrens digter, -
- var blevet løsladt.
Jeg fandt ham i Paris og fik den indskydelse at tage med ham.
Jeg håber ikke, jeg trænger mig på.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Dit hår er rødere, end jeg husker det.
Du ser også anderledes ud.
- Det klæder dig. - Tak.
Vi kan sludre senere. Kom nu.
Så håber jeg, fruen bliver tilfreds.
Er det godt nu?
En triumf.
Pis!
Fremragende.
Vi nåede det lige.
- Hvem fanden er det? - Det ved jeg ikke.
Din mor har vist taget en herreløs hund til sig.
Nu skal jeg hjælpe dig.
- Goddag, mr. Bronski. - Jakob.
Kom bare. Den virker fint.
- David Winters. Velkommen. - Tak.
Det er Christopher Lewis.
Jamen dog, selveste Christopher Lewis.
Jeg var ellers ved at tro, du var Melanies fantasiven.
- Jeg håber ikke, jeg trænger mig på. - Nej, det gør du da ikke.
- Du er velkommen. - Det er Benjamin. Vores søn.
- Velkommen til. - Tak.
- Dejligt at møde dig. - I lige måde.
- I bor jo i Paradis. - Ja, på overfladen.
Det er en pengesluger. Det er ved at falde sammen om ørerne på os.
Sikke nogle spændende kreaturer. Malker I dem?
Ikke just. Det er drengekøer.
Vi feder dem op og sælger dem som slagtekalve.
Måske kan vi give Christopher gæstehuset?
God idé. Jeg... Nu skal jeg hjælpe dig på plads.
- Har du kun den ene taske? - Ja. Jeg kan desværre ikke blive.
Tænk, at vi alle er samlet.
Jeg troede aldrig, jeg skulle se jer igen.
- Jeg er færdig! - Det er min søn, Timmy.
- Hvad er du blevet færdig med? - Jeg har skrællet alle gulerødderne.
Det er dig, der står for maden? Så er vi reddet.
Nå, skal vi ...?
- Nu skal jeg tage den, mor. - Tak.
- Er det russerne? - Det kan man godt sige.
- Vil du se søen? - Ja.
- Tror du, han kan svømme? - Det er jeg sikker på.
Hvor er dine forældre?
Da jeg kom hjem, var de væk. Så blev jeg sendt hertil.
Hvad med dine forældre?
Se bare. Det er ren magi.
Nu er du en af Guds udvalgte folk.
Udvalgt til hvad, spørger du?
Interessant spørgsmål.
Hans far rendte myndighederne på dørene -
- og satte spørgsmålstegn ved alting.
Han ville have en forklaring på, hvorfor de var der. "Hvorfor?"
"Hvorfor ham? Hvorfor os? Hvorfor alle de folk? Hvorfor?"
En morgen... var han væk. Uden forklaring. Sporløst forsvundet.
Christopher sad der i hjørnet, skind og ben.
Han ventede bare. Ville ikke gå, ville ikke tale.
Jeg tvang ham til at spise og følge med mig.
Men så en dag kom du.
Og han fik lys i øjnene igen.
Han havde brug for at komme hertil.
Du er blevet en smuk kvinde.
- Men det ved du nok godt. - Nej.
Jo. Også indvendigt. Jeg kan se, du er modig og smuk.
Indvendigt...
Tror du, de gjorde noget ved os?
Ja.
Badeværelset ligger derude.
Der er flere tæpper i skabet, hvis du fryser.
Her er lidt rustikt. Det er noget andet end England.
Nej, der er smukt her. Og jeg bor faktisk i Paris.
I Paris? Ser man det...
- Hvad laver du? - Jeg er entomolog.
- Utøj. - Insekter.
- Alle insekter? - Hvepse.
Her har vi mange gedehamse.
Hvorfor Paris? Jeg ville have troet, du ville så langt derfra som muligt.
Godt spørgsmål. Primært på grund af arbejdet.
Jeg har besøgt Drancy en gang efter.
Der er beboelse nu.
Med vasketøjssnore mellem vinduerne, og børn, der spiller fodbold.
- Folk skal vel bo et sted. - Så du har lagt det bag dig?
- Det, der skete på Drancy. - Hvad mener du?
Du virker ikke tragisk eller deprimeret.
Du hænger ikke fast i fortiden.
Det beundrer jeg. Det gælder om at komme videre.
Hvad med dig? Melanie har fortalt, at du underviser på universitetet.
Det gjorde jeg. Professor i historie.
De tvang mig på pension sidste år. Jeg kører en sag mod dem.
Den kan ende i højesteretten.
- Hvorfor? - Hvorfor ikke?
Nå... hvordan synes du, hun virker?
Hun virker...
uforandret i mine øjne.
Hun har ellers haft det svært. Har hun ikke fortalt det?
Det har hun ikke sagt noget om.
Så skal hun selv have lov til at fortælle dig det.
Nå, men det er dejligt, du er her. Du er vel som en bror for hende.
Du og Jakob er hendes eneste familie.
- Taler hun nogensinde om Drancy? - Nej. Ikke til mig.
Og jeg har ellers spurgt, men... Nej, hun vil ikke tale om det.
- Måske kan hun ikke. - Det har jeg fuld forståelse for.
Hvis du mangler noget, skal du bare sige til.
Tak.
Er du lige kommet?
Taler du fransk?
- Jeg er irer. - Jeg er amerikaner.
- Hvad hedder du? - Melanie. Hvad hedder du?
- Christopher. - Hvor er din stjerne?
Jeg er ikke jøde. Jeg er her ved en fejltagelse.
Kom!
Det er dit værelse.
- Er de fra haven? - Ja, jeg plukkede dem rundt omkring.
Og herovre ligger der en pyjamas, en tandbørste, hjemmesko.
- Jeg har selv med. - Der kan ikke være meget i den der.
Og når du har hvilet dig, kunne vi tage ud og købe tøj til dig.
- Måske et par shorts. - Shorts?
Og her kan du arbejde.
Du kan sidde her og skrive, mens du nyder udsigten.
- Jeg skriver ikke mere. - Siden hvornår?
Det var et eksperiment. De gav mig nogle stoffer.
Og pludselig skrev jeg. Ordene strømmede ud af mig.
En strøm af ord, som jeg ikke kunne standse.
Men så...
gav de mig elektrochok, og nu kan jeg ikke koncentrere mig.
Ordstrømmen er tørret ind. Siden da har jeg ikke skrevet noget.
Jeg er... Hvad er det nu, det hedder?
Jeg er en fupmager.
Måske kommer ordene til dig igen, når du er her.
Den er til dig. Luk den op.
LEVENDE BEGRAVET
Se første side.
"Til Melanie. Et lys i mørket."
Tak.
Nu vil jeg gerne hvile mig.
Tak.
- Nu skal jeg. - Nej, jeg kan godt nå mine fødder.
Du skal ikke pylre om mig. Jeg er ikke så gammel, bare træt.
Jeg er bare så glad for, at du er her.
Det her er dit hjem nu. Bliv lige så længe, du vil.
Tak. Men du må tale med Christopher. Aldrig har jeg set en mand så nervøs.
Han talte ud i en køre på flyet, indtil mine ører gjorde helt ondt.
Af sted!
God lur.
Her.
Fra nu af er det din notesbog.
Vi skal bruge navne, højde, vægt, og hvor de kommer fra.
Folk i alle aldre.
For vi er vidner.
En skønne dag vil folk gerne vide, hvad der skete her.
Og det skal vi kunne fortælle dem. Forstår du det?
Tag den.
Godt. Og så i sving.
Christopher... du passer godt på hende, ikke?
Det skal jeg nok, Jakob.
22. november 1942.
Fire busser ankom klokken 11.15 i morges.
- 234 voksne. - Kom med.
52 børn.
Hej. Har du ringet til din smukke mor i dag?
- Ja. - Hvad sagde hun?
Det går fint. Jeg skulle hilse.
- Og hvornår kommer hun? - Snart.
Snart, snart, snart. Det har du sagt i evigheder nu.
Jeg talte med Jakob. Han er træt efter rejsen, -
- men jeg vil købe tøj til ham.
Måske når du får tid, kunne du tage det store klædeskab op fra kælderen?
Så kan han få det.
- Har du taget dine piller? - Hvor er det flot! Det er jo kunst.
Mor?
- Hvad? - Du skal tage din pille.
Skal jeg det? Sikke du hundser rundt med mig, din lille tyran.
- Hvad siger din far til alt det her? - Spørg ham selv.
- Han er bekymret. - For hvad?
For Jakob og hans helbred, for hvor længe han bliver.
Og for dig. Om du kan klare det i din tilstand.
- Synes du, jeg er skør? - Nogle gange.
Det var et så ærligt svar, at jeg må bide hovedet af dig!
Eller tage en ordentlig luns af dine fingre!
- Nu får jeg dig. - Jeg tager ud og køber ind.
Det kan jeg da gøre. Lad mig gøre det.
Det kan jeg sagtens.
Jeg spørger, om Christopher vil med, så kan jeg vise ham byen.
Er det ikke en god idé?
Vær nu ikke så bekymret. Det skal nok gå.
Ja.
Hej. Jeg tager ud og køber ind. Mangler du noget?
Nej.
Alle de store tænkere og deres evindelige stridigheder.
Om hvad?
Her kæmper Jakob mod englen. Første Mosebog, kapitel 32.
Eksperterne har hver sin tolkning.
De fleste ser det som en profetisk drøm, og ikke en virkelig hændelse.
I sin profetiske drøm ser Jakob sig selv kæmpe mod englen, -
- men drømmen står så klart, -
- at da Jakob vågner, kan han mærke -
- de steder, englen ramte ham.
- Har du det godt med alt det her? - Ja.
- Holder du så op med at surmule? - Nej. Jo.
Og bliver lidt mere selskabelig?
Skal jeg give et stepnummer, hver gang nogen siger noget skønt om livet?
- Pas nu på. - Undskyld.
Jeg ville gerne se dit stepnummer.
Hallo?
Kom ind.
- Hej. Alt i orden? - Ja, her er skønt.
Generer køerne dig?
Jeg skal ud at købe ind. Vil du med?
Det vil jeg da rigtig gerne. Tænk, at du er blevet landmand.
Jeg er ikke landmand. Det er bare Davids hobby.
Jeg burde hjælpe mere til. Han fik et hjerteanfald og skal tage den med ro.
Han hører ikke på nogen. Jeg er bange for at finde ham død -
- ude ved køerne.
Han fylder 70 i næste måned.
- I har vist et rigtig godt liv her. - Ja, det har vi da.
Vi er to gamle kæmper på ægteskabets slagmark. Vi har brug for hinanden.
Er I lykkelige sammen?
Skal vi ikke se på frøer nu? Det har han altså lovet.
- Har du lovet det? - Ja.
Spørg, om bedstefar ikke vil. Vi skal ud at købe ind nu.
- Tænk, du har et barnebarn. - Jeg kan heller ikke fatte det.
Hvis du har i sinde at bede om en visit hos vores venner, frøerne, -
- er det ikke det rette tidspunkt.
Hvordan går det med sexlivet?
- Du taler lige ud af posen. - Hvorfor skulle jeg pakke det ind?
De fleste af mine venner er hvepse. Du ved, de der...
Hvordan gik det til? Du må da have haft en masse piger.
- Har du nogensinde været forelsket? - Ja. En gang.
Virkelig? Hvad skete der?
Hun giftede sig med en anden.
Hvad laver du?
- Hold fast! - For fanden da.
Hej, Christopher.
Hej, Melanie.
Det skide, forpulede lortemøg!
- Fik du hvilet dig? - Ja, jeg har sovet.
Jeg misunder dig.
- Alt det her. - Ja, livet er let her.
Jeg kan forstå, Melanie var en af dine studerende.
Jeg misunder dig at have levet dit liv med en, du elsker.
- Har du ikke det? - Jo, selvfølgelig.
Men det handler måske ikke længere om kærlighed.
- Jeg beklager, hvis det skuffer dig. - Det skal du da ikke beklage.
Hej, Juliet.
Vi skal rigtig forkæle Jakob. Kaviar? Vodka?
- Tror du, han drikker? - Det ved jeg ikke.
Men han ville elske en cheeseburger.
- Og chokoladebudding. - Og småkager.
Og så skal vi have asparges.
- Jamen det er jo Melanie Winters. - Jane. Hvordan går det?
Alle tiders. Jeg vidste ikke, du var kommet hjem.
Jeg flygtede. De leder efter mig.
- Du ser virkelig godt ud. - Tak.
- Hvem er din ven? - Undskyld mine manerer.
Jane Radley, en af Davids erobringer. Det er Christopher fra lejren.
- Christopher Lewis. En fornøjelse. - Nuttet accent.
- Hvad synes du om vores lille by? - Den er hyggelig.
Temmelig provinsiel. Men det er nu engang her, vi bor.
- Godt at se dig. Det var hyggeligt. - I lige måde.
- Hils David. - Ja ja... Dumme mær.
- "Fra lejren"? - Hvad siger du?
Vi mødtes i Drancy, som ingen kender. Folk kender Auschwitz.
Drancy er en lille transitlejr, som ingen har hørt om.
Vi er andenrangsoverlevende. Hvad siger du?
Jeg siger, jeg var i Drancy med Melanie.
Det virker, når du siger det.
- Det er dumt. - Hvorfor?
Man skal ikke skille blommen fra hviden. Sådan er ægget opfundet.
Det var satans.
Er du kommet noget til?
- Det var ikke ladt. - Nej, jeg har ladet det.
- Du skal ikke være bekymret. - Skal jeg ikke?
Jeg har aldrig haft et i hænderne før.
Brugte de ikke denne model i Det Vilde Vesten?
Jo, en lignende.
Det tager jeg lige. Tak. Jeg lægger det væk.
Jeg plejede at gå på jagt med direktøren for sindssygehospitalet.
Gjorde du det? Turde han give dig et gevær?
Ja. Jeg var hans tamme jøde.
Aha.
Hvad mente hende Jane, da hun sagde, du var kommet hjem igen?
Hun var vild med din accent.
David nævnte, at du havde haft en svær tid.
Han troede, du nok ville fortælle mig om det.
Der er en hyggelig, lille klinik, jeg tager på, når jeg bryder sammen.
Hvilken slags sammenbrud?
Hvor mange slags findes der?
Undskyld.
Det gør ikke noget.
- Har du det godt? - Ja ja, der skete ikke noget.
Hun har det fint. Jeg må hellere køre.
- Jeg hørte et skud. - Han er en galning!
Intet under, han røg på galeanstalten.
- Jakob? - Ja, hvem fanden ellers?
Han fandt mit gevær og stod og skød ude i laden.
- Tag det roligt. - Han skyder os alle, mens vi sover!
Han er farlig. Jeg vil have ham væk herfra.
Jeg vil blive kaldt et nådesløst, fascistisk uhyre, men sådan er det.
- Hvor er Timmy? - På sit værelse.
Man bliver ikke helgen af at gennemleve apokalyptiske tragedier!
Sådan hænger det ikke sammen.
Den skøre ligning har ellers styret vores hjem i mange år.
Men skør er den. Det må holde op.
Tak.
Ben...
døden er i hælene på ham.
- Lad nu være. - Lugten hænger i hans tøj.
Dejligt. Oven i alt andet tager hun ikke sine piller.
Jeg har forsøgt. Jeg vil ikke proppe den i halsen på hende.
Åh, undskyld...
Sig mig engang, er det der løbesko?
- Ja, en slags. - Det lyder rigtig godt.
Det her er en dreng fra Moskvas fod.
Min nabo. Jeg ventede jo på mit visum.
Han bad mig om at sende et par løbesko. Jeg anede ikke, det fandtes.
- Hvor kan jeg købe sådan nogle? - I en hvilken som helst skobutik.
- Jeg kan tage med dig. - Mange tak.
I må have mig undskyldt.
Bare rolig. Det skal nok gå.
Træk vejret. Roligt. Ind... ud.
Ja, sådan.
Hvorfor er du kommet?
Jeg er kommet... for Jakobs skyld. For at hjælpe ham på rejsen.
- Det skyldte jeg ham. - Hvorfor er du kommet?
Jeg kom for at se dig. For at se hvordan dit liv er blevet.
Jeg var ikke klar til at se dig.
Undskyld, Melanie...
Troede du, du bare kunne dukke op ud af den blå luft efter al den tid?
- Uden at der skete noget? - Jeg har ikke...
Jeg var ved at drukne. David sagde, at han ville tage sig af mig.
Han vidste godt, jeg var langt ude, men det gjorde ikke noget.
- Jeg kunne have taget mig af dig. - Jeg var gift, da jeg fik dit brev.
Og jeg skulle have et barn. Det var for sent.
Det var simpelthen for sent.
- Jeg kunne have elsket dig. - Det må du ikke sige!
Det var så svært for mig at stable et liv på benene uden dig!
Forstår du ikke det?
Jeg vil hjem. Jeg har brug for at komme hjem.
- Hvad hedder du? - Melanie. Melanie Lansing.
- Nationalitet? - Amerikansk.
Så skal du over til de amerikanske myndigheder.
- Christopher Lewis. - Hvor er du fra, Christopher?
- Jeg er irsk. - Nu er du fri. Vi er fra Røde Kors.
Du må desværre vente lidt. Den vej.
Nej! Det vil jeg ikke! Melanie!
Du må ikke give slip!
I må ikke røre hende!
- Vi er fra Røde Kors! - Melanie!
Du er på landet. Væn dig hellere til lort på skoene.
- Hvad er der med ham? - Ikke noget.
Har I skændtes?
Hvad sker der?
Jakob? Jakob?
- Kan du også bage? - Jeg forsøger i hvert fald.
Hun skriver breve.
Hun noterer navne og antal på alle, der bliver politisk undertrykt.
Antal...
Du står der også et sted.
Lad mig se.
Der er et billede af dig.
Af dig, mor og Christopher i Drancy.
Første gang jeg så det billede, troede jeg...
du var min bedstefar.
Kom ind.
- Vi må tale sammen. - Kan det ikke vente?
Ikke rigtig.
Det er Jakob. Jeg fandt ham i laden i eftermiddags med mit gevær.
- Han er uligevægtig. - Ja. Tænk på det liv, han har haft.
Jeg er klar over, han betyder meget for dig.
Men vi er ikke i stand til at passe på en gal, gammel mand.
- Jeg skal nok passe ham. - Jeg er bekymret for dig.
Når han er her, ripper det op i et gammelt og smertefuldt minde.
Jeg synes, han skal rejse.
Det mener du ikke?
Manden overlever Auschwitz, en russisk arbejdslejr og et sindssygehospital, -
- og så skal han rejse, fordi han vækker smertefulde minder?
Han reddede mit liv. Han er en del af familien nu. Væn dig til det.
Elsker du mig?
Selvfølgelig gør jeg da det.
Hvorfor siger du det så aldrig?
Nej, lad være, Melanie. Vil du ikke nok lade være?
Jeg...
Hvor gammel var du, da du fik det at vide?
11. Jeg kom hjem fra skole, -
- og mor havde ladet bogen ligge på bordet.
Jeg var alene, så jeg kiggede i den.
Jeg fandt billedet. Min mor havde aldrig nævnt sin barndom.
Ikke med et ord. Jeg blev bange.
Alle de mennesker...
deres ansigter...
deres øjne.
Jeg løb min vej. Min far fandt mig i laden.
Han tog mig ind på sit kontor -
- og fortalte, at mor var blevet overgivet til de franske myndigheder -
- og blev sendt til et sted, der hed Drancy.
Han lærte mig alt om Drancy.
Hvordan franskmændene samarbejdede med nazisterne -
- for at slippe af med jøderne.
"Jøder som os," sagde han.
Sidste stop inden udryddelseslejren.
Det lød så uvirkeligt. Jeg var kun et barn.
Det var ikke mig, han talte til. Han talte til en af sine elever.
Han fortalte om hendes forældre, amerikanere i Paris.
De blev deporteret, og man så dem aldrig siden.
Og min eneste tanke var: "Hvorfor fortæller hun mig det ikke selv?"
Har du nogensinde bedt hende om det?
Nej. Vi lever videre, som om jeg selvfølgelig ved det hele.
Men det gør jeg ikke.
Tag ham forsigtigt op.
Er han ikke flot?
- Vil du lægge ham derned? - Ja.
Sådan der.
Din kravler ud.
De slipper væk.
Har du det godt?
Ja. Jeg har det fint.
Hvor blev de af?
Pas på reden. Sådan.
Hallo?
Melanie?
Jeg tænker... at jeg hellere må tage af sted.
- I morgen tidlig. - Hvis det er det, du vil.
Det er nok bedre for dig.
"Hvis du spørger, om jeg tror på Gud, svarer jeg: ´lkke endnu.´
Jeg har talt de mirakuløse ti fingre og ti tæer på en nyfødt.
Jeg har suget kærligheden ud af dine mørke øjne, -
- indtil mine egne græd.
Og dog har jeg set det barn revet skrigende fra moderens bryst.
Jeg har set atter tusind...
forsvinde i røgen, -
- mens korene sang."
"Mens korene sang."
"Og blomster voksede op." Nu glemte du det igen, Jakob.
Ja. "Og blomster voksede op.
Og hvis du spørger mig, om jeg tror på Gud, -
- så tilgiv mig, hvis jeg svarer:
´Tror Gud på mig?´"
Så er der mad!
Taler du med dig selv?
Nej, jeg taler med Juliet.
- Køer kan ikke tale. - Nej, men de kan lytte.
- Er det derfor, du altid er herude? - Det er det nok.
Farfar siger, det minder dig om fængslet.
Måske har han ret.
Farmor var i fængsel, da hun var lille.
Det er derfor, vi skal være søde ved hende.
- Så skal du også være sød ved mig. - Okay. Der er mad nu.
- Tak. - Selv tak.
- Så er der mad! - Jeg kommer nu.
- Skål. - Tak.
- God whisky. - Ja, single malt.
Min læge, min forbandede læge...
holder mig i stramme tøjler. Men vi har noget at fejre, -
- så det vil jeg skide på.
Far...
Det, der ikke slår dig ihjel, gør dig stærkere.
Så bunder vi.
Tag nu et glas, og slap af. Det skal forestille en festmiddag.
Hvad skal vi skåle på?
Nu ved jeg det. På Melanie.
- Der er mad nu. - Tak.
Mange tak. Hvad er det?
Det er jo ren magi! Du kan tro nej.
Hvor er den? Hvor er den?
Nu har jeg dig. Du får aldrig min knap.
Nå, Jakob... hvordan endte du på et sindssygehospital?
- Det er en lang, kedelig historie. - Jeg synes, det er interessant.
Jeg slog en mand ihjel.
En fængselsvagt.
De tog de kvindelige fanger en for en og voldtog dem.
Jeg troede, de ville slå mig ihjel, -
- men dommeren sagde, jeg var en uhelbredelig psykopat.
Så i stedet gav de mig stoffer og elektrochok...
og mere til.
- Utroligt, at du overlevede. - Jeg er svær at slå ihjel.
Mor! Maden er klar. Vi venter på dig.
Endelig. Vi var lige ved at begynde uden dig.
Tak.
Hvor er jeg heldig at have så mange flotte mænd til bords.
Skål på Jakob.
- På Jakob. - På Jakob.
Skål på det mirakel, der sendte dig her til os.
- Værsgo. - Tak.
- Det ser skønt ud. - Det lugter ikke godt.
Timmy...
Jeg kan aldrig spise asparges uden at tænke på dig, Jakob.
- Hvorfor det? - I lejren var vi altid sultne.
Selv når der ikke var mad, satte Jakob os ned ved et bord -
- og legede, han var tjener på en fin restaurant.
Med en usynlig serviet over armen.
Så fortalte han om dagens menu:
"I aften har vi sole meunière, bøf wellington -
- og asparges!
- Jeg ville bare have dessert. - Det var antisult-terapi.
Åh ja, den berømte udryddelseslejr-humor...
- Jeg sagde jo, det ville regne. - Nej. Ikke endnu.
Jakob...
Jeg har en overraskelse til dig.
Luk den nu op.
Hjælp ham, Christopher. Luk den op!
Det er notesbogen, som du gav mig for alle de år siden.
Gav jeg dig en bog?
Det er notesbogen, som du gav mig, da jeg kom til lejren.
Gav jeg dig en bog?
Se her.
Nu skal jeg vise dig det. Her er det.
16. september 1943.
"Det regner igen. 512 ankom i morges. 247 mænd, 116 kvinder, 48 børn -
- og en nyfødt i en papkasse.
467 sendt væk med tog klokken otte i morges."
Du sagde, jeg skulle skrive alt ned. Som vidne skulle jeg fortælle alt.
Så det gjorde jeg. Alle detaljer, alle navne, aldre.
Det hele står heri. Også det, der skete, da du var væk.
Jeg blev ved, efter du var rejst. Jeg glemte det ikke.
- Jeg gjorde det for din skyld. - Jeg kan godt huske det.
Jeg kan slet ikke fatte... Hvordan har du kunnet gemme den al den tid?
Min hukommelse... siden elektrochokkene.
Virkelig meget er gået tabt. Jeg beklager.
Han kan ikke huske det. Måske vil han helst glemme det.
- Glemme det? - Lægge det bag sig, komme videre.
Det er ikke så slemt at glemme.
Man skal huske og kæmpe for de overlevende.
Ellers tæller det ikke, og så vil det ske igen og igen.
Det var det, du lærte os. Kan du ikke huske det?
Er det ikke rigtigt, Christopher? For hvis ikke...
Hvorfor er vi så i live? Hvorfor overlevede vi?
Jeg er ikke sulten. Må jeg gå i seng?
Ja, min ven. Nu skal jeg putte dig.
Sov sødt. Pas godt på ham.
Vi ses i morgen.
Så spiser vi asparges til morgenmad.
I aner ikke...
hvordan det er at leve med hende.
Hun... Hun... er besat.
Alt, hvad der sker, sker for hende.
Melanie føler hele verdens smerte, som var det hendes egen.
- Far. - I guder.
Der bor seks millioner jøder oppe på vores loft.
Sammen med Pol Pots ofre, Khmer Rouge...
De er alle sammen oppe på loftet.
Hvis man får migræne i hendes selskab, er man en forræder.
Og det er jo sandt nok.
Hvordan kan nogen klage over smerter, når I har været igennem så meget?
Men det er så min historie. En mand, der aldrig har haft ret til at lide, -
- fordi hans hustrus smerte overgik alt andet.
Du er indirekte offer for krigens rædsler.
Ja, måske.
Hvad med os? Din mand og din søn, din familie?
Skal vi også tortureres eller dø, før vi betyder noget?
- Hvor ser den flot ud. - Tak.
- Jeg hjælper med at bære det ud. - Det behøver du ikke.
Jeg er ked af det. Din far og mig... Det skal nok gå.
Det er vores liv, ikke dit.
Hvad mener du?
Det har altid været mit liv.
Undskyld. Det skal vi ikke tage nu.
- Hvor skal du hen? - Jeg tager ned på hotellet.
Jeg trænger til at være sammen med fremmede folk.
Skynd dig at få den ud. Den bliver hurtigt kold.
Det skal nok gå, mor. Jeg elsker dig.
For mange tal.
For mange detaljer.
For mange smil, for mange øjne. For mange ord.
Jeg tog fejl. Du var jo kun et barn.
Jeg skulle ikke have bedt dig om at huske.
Jeg skulle have sagt: "Lev livet."
Melanie...
Du skal bare vide...
at jeg er samme sted.
Da jeg gik ind ad porten til Drancy...
Det var den dag, mit liv gik i stå.
Det er utroligt, men...
Jeg savner det stadig.
Ikke alt det umenneskelige, barbariske og brutale, men...
bare lykken over at være i live...
sammen med dig.
Jeg fik aldrig chancen for at sige...
Jeg skulle aldrig have ladet dig gå. Men jeg var kun en dreng.
Tænker du stadig på...
os... indimellem?
Altid.
Jeg er bange.
Skal vi dø?
Du skal ikke være bange. Vi dør sammen.
Jeg kan ikke sove.
Sæt dig.
Jeg er bange for...
at hvis jeg lukker øjnene, så vågner jeg ikke igen.
Spis.
Hvis du ikke vil dø, så spis.
Det er den eneste løsning.
Hjælper det?
L!
Man skal dreje på den.
Det smager godt. Af et eller andet krydderi.
Det er vist muskat.
Muskat? Virkelig?
Døde i Drancy 23. oktober 1943
Jeg så dig den dag.
Den dag, du bestak vagterne.
Hvor meget skulle der til? En pakke Lucky Strike?
For at slette vores navne og få dit på listen i stedet?
Jeg fik aldrig mulighed for at takke dig.
To pakker Lucky Strike. Og det var da så lidt.
Det var en god handel.
Jeg var glad for det. Jeg er glad.
Du ofrede dit liv for vores.
Det var en gave.
Tak, Jakob.
Godmorgen.
Don Quixote er så vaks og sjov, -
- at alle ungerne elsker ham.
Fortæl dem din teori om Don Quixote. Den med at han er jøde.
- Det gider de da ikke at høre. - Jo, jeg elsker den teori.
- Fortæl om din teori. - Ja, kom nu.
Det er ikke bare min teori. Flere forskere har skrevet om det.
Cervantes kaldte sin helt Don Quixote, manden fra La Mancha.
Det er en spansk region, men "mancha" betyder også "plet".
Den Spanske Inkvisition var overbevist om, at de nykristne var mærket af -
- blodet fra deres jødiske forfædre. Hvis man ser godt efter, -
- er bogen fuld af små tegn og koder og hemmelige meddelelser, -
- som tyder på, der sker noget mystisk. Det er fascinerende.
- Godmorgen. - Godmorgen. Kaffe?
Du er lige gået glip af Davids teori om...
- Farvel, Melanie. - Farvel, Christopher.
Kan vi ikke se på frøer nu?
Det er jo ren magi.
Nej. Jeg beholder den til næste gang.
Drancy blev oprettet i Paris i 1941 -
- som mellemstation for fanger på vej til arbejds- og udryddelseslejre.
Den blev overgivet til nazisterne i 1942 og befriet i august 1944.
Det vides ikke, hvor mange der passerede Drancy.
Måske op mod 70.000. De fleste blev deporteret til Auschwitz og døde der.
Deriblandt 11.000 børn.
Oversættelse: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service 2010